Szabadság, szeretem Ha éppen nem azzal vagyunk elfoglalva, hogy szétcsapjunk haragosaink között, akkor azonnal orrunkba férkőzik a szabadság édeskés illata, hiszen a Larian Studios nem köti meg a kezünket. Abszolút ránk bízza, hogy mit milyen sorrendben és hogyan abszolváljunk, ráadásul rengeteg legális kiskaput is kihasználhatunk céljaink elérése érdekében (lásd pl. teleportálás). De Rivellon feltérképezését nem csak a kötetlen játékmenet teszi addiktívvá, rengeteget hozzátesz az élmények szerzéséhez a felturbózott grafika és az egymást váltó, sokszínű helyszínek kínálata is. Hol szennyben tocsogó kazamatában, hol kristályligetben, hol oszló csontok között, máskor pedig zöldellő réten fordulunk meg, de ez csak néhány kiragadott minta a számos lenyűgöző területből, amit tiporhat csizmánk. Eközben a talpunk alá valóért - és az atmoszférateremtésért - az a Borislav Slavov felel, aki a Two Worlds II-höz, a Crysis 3-hoz és a Ryse: Son of Rome-hoz is komponált már dallamokat, de ha emlékeink nem csalnak, egyik sem volt annyira fülbemászó, mint az Original Sin II főtémája.
Egy konzolos Enhanced Editionnel, pár évvel és még több támogatóval a háta mögött a stúdió elérkezettnek látta az időt arra, hogy új királyt ültessen az izometrikus, körökre osztott RPG-k trónjára… így is lett. Én lettem a halál, a világok pusztítója Persze rögtönzött kis mesénk köszönőviszonyban sincs azzal az eposzokba illő, grandiózus fantáziavilággal, amit a fejlesztők megálmodtak a Divinity: Original Sin II-höz. Generációkkal az előző rész eseményei után a vallási üldöztetés korában járunk, amikor Alexander püspök kijelenti, hogy minden sourcerer bűnöző, és a Fort Joy néven elhíresült internálótáborba száműzi őket, hogy megfosztassanak képességeiktől. A sourcererek a varázslókkal ellentétben nemcsak használják a varázslatokat, hanem ők maguk képviselik a mágia forrását, így az erejüket blokkoló nyakbilincs egyszerű halandólétre kárhoztatja őket. Egy közülük főszereplőnk is, akiről hamar kiderül, hogy sokkal többre rendeltetett, mint szikkadt kenyeret majszoló rabszolgának lenni, és az sem marad sokáig titokban, hogy nem a püspök jelenti a legnagyobb fenyegetést a világra nézve.
A Divinity: Original Sin - Enhanced Edition PC-re, PS4-re és Xbox One-ra érhető el, mi az utóbbi verziót teszteltük. Kövesd az Instagram-oldalunkat! A Gamekapocs Instagram-oldalát azért indítottuk el, hogy felületet adjunk a magyar játékosok legjobb fotómóddal készített képeinek. Fogd a legjobb alkotásaidat, és csatlakozz hozzánk te is!
Persze ehhez az az alapfelállás is szükségeltetik, hogy kapásból két szereplővel vágunk neki a kalandnak. Egyikük sem NPC vagy akár bólogató csapattag, mivel mindkettőt mi irányítjuk egyjátékos módban a párbeszédek során, ráadásul önálló résztvevőként. Elsőre furcsának tűnhet, de ez azt jelenti, hogy kvázi vitatkozhatunk magunkkal egy-egy szituáció megoldása közben, és egy minijáték dönt majd, kinek az akarata érvényesül. Multiplayerben ez nem annyira izgalmas, egyéb esetben pedig ez egy egészen asztali szerepjátékokra hajazó megoldás, amit személy szerint zseniálisnak tartok, de ha valakinek teher, beállíthat viselkedési sablont is. A meghozott döntések befolyásolják az adott karakterünket különböző tengelyeken (pragmatikus-romantikus, vezér-követő és hasonlók), mely a személyiségük egy-egy aspektusát reprezentálják. Hőseink egyébként egy olyan rend tagjai, akik a mágia sötét oldala által korrupttá vált varázshasználókra vadásznak - gyakorlatilag nyomozók. Így egy gyilkossági ügy felgöngyölítése szólítja őket Cyseal orkok által ostromolt városába, ám más rejtélyekbe is hamar beleütközünk majd.
Vizuális téren kisebb a fejlődés mint az újrakiadás többi részén, azonban a látvány így is megfelelő, a stílus és a színskála stimmelnek. Újdonság a 360 fokban forgatható kamera, a DirectX 11 támogatása és néhány újradolgozott animáció. A soundtrackre nincs panasz, a sima kiadás idegesítő NPC szinkronjait pedig (ahogyan említettem) lecserélték. Mit kapunk tehát a Divinity: Original Sin új kiadásával? Egy alapból kiváló hardcore szerepjáték frissített változatát immáron több platformon, amelyet osztott képernyőn is játszhatunk (és ez nem kizárólag a konzolos pajtások kiváltsága), emellett pedig az egyik legtartalmasabb újrakiadást, amit mostanában kaptunk (ha korábban rendelkeztünk PC-n az eredetivel, bérmentve felbukkan majd az EE a könyvtárunkban). Bátran ajánlom azoknak, akiknek van affinitásuk a kicsit taktikusabb-lassabb, klasszikus RPG-khez, mert az alapanyag polírján túl a konzolos port is iszonyat jó lett. A Divinity: Original Sin 2 a Kickstarter-célokon úgy laza másfél millió dollárral teljesített túl, így a folytatás is sínen van.
Álljon itt e mondat az utókornak: a Larian Studios megalkotta a világ egyik legjobb körökre osztott szerepjátékát a Divinity: Original Sin 2 képében. Ha azt fontolgatod, hogyan szökj meg egy börtönszigetről egy élőhalott, szarkasztikus fickóval, miközben egy dekoratív, démon által megszállt varázslónő kacérkodik veled rögtön azután, hogy útbaigazítást kértél egy patkánytól, akkor megrögzött szerepjátékosként kérlelhetetlenül rád tör a szívmelengető érzés: hazaérkeztél. Pedig kedvező csillagállás kellett ahhoz, hogy a Divinity: Original Sin II ebben a formában megszülethessen. A vegyes fogadtatásban részesült Divinity: Dragon Commander mellékszál után a játékosok ki voltak éhezve egy világot megrengető, isteni erőkkel kokettáló szerepjátékra, amit mi sem bizonyít jobban, mint az Original Sin zajos sikere a Kickstarteren, 2013-ban. A Divinity szériát jegyző Larian Studios rálépett a minőséghez vezető helyes ösvényre, amit nemcsak kritikai ujjongás övezett, de a műfajra fogékony játékosok a kedvező ár-érték arány miatt rituális szertartások keretében áldozták fel bankjegyeiket a digitális áruházak oltárán.
A tepsiben még kelni hagytam, majd előmelegített sütőben kb. 30 perc alatt készre sütöttem. De ez az idő sütőtől függhet. Mikor langyosra hűlt már szeleteltem is belőle, és porcukorral meghintve tálaltam. Végezetül az erkélyünk a virágokkal, ahol a süti képei készültek...
Figyelemfelkeltő neve van ennek a sütinek, talán én is a neve miatt "szúrtam ki" a könyvben, és kíváncsian vártam a végeredményt, amikor a sütésére került sor. A név nem hazudtolta meg magát: valóban egy pehelykönnyű, kellemes citromos túrótöltelékkel rendelkező pitéről van szó. Kedvencünkké fogadtuk!! :)) Ja, és könnyű elkészíteni... Nem fogjátok megbánni, ha megsütitek! :) Hozzávalók a tésztához: kb. 20x30 cm-es tepsihez - 4 tojássárgája - 15 dkg vaj (vagy margarin) - kb. fél dl langyos tej - 5 dkg friss élesztő (a könyvben 5 dkg élesztő szerepel, de ha valaki úgy gondolja, 3 dkg élesztővel is elég elkészíteni, nehogy élesztő íze legyen a végén - én most 5 dkg-mal készítettem, nagyon jó volt így is, de legközelebb lehet, hogy 3 dkg élesztővel próbálom meg) - 30 dkg liszt - 1 csipet kristálycukor - 75 dkg tehéntúró - 20-25 dkg porcukor (ízlés szerint) - 1 cs. Az előző pitével teljesen megegyezik a töltelék, a tészta is egészen hasonlatos, csak vékonyabb és omlósabb. Meggyes pite – Lavinafree. Természetesen házi túróval az igazi!
Sírtam.. Mondtam, hogy húsz perc múlva visszajövök lekenni a túró tetejét. A szomszédasszonyom azt mondta, hogy jó lesz az jó harminc, negyven perc múlva is. És tényleg, kétszer annyi idő kellett neki mint az én sütőmben. Lekentem végül a tetejét, visszatoltuk még sülni, de sajnos csak nem akart színesedni a túró, de az alja már igencsak készen volt. Persze a túró is megsült, csak hóka maradt. Nem baj, hazacipeltem és a karamellizáló pisztollyal befejeztem a sütést. Bár vastagabb lett a tészta a kisebb tepsi miatt, a lepény csoda jó lett. Az már csak később jutott eszembe, hogy begyújthattam volna a kemencébe is, ott még jobb lett volna. Túrós meggyes pite teljes. Na, majd legközelebb! Hozzávalók a tésztához: 40 dkg finomliszt 1 tk. só 1 ek. cukor 1 dl tej kb. 150 g tejföl 10 dkg olvasztott vaj 2, 5 dkg élesztő A langyos tejben felfuttattam az élesztőt. Bár ezt mint tudjátok, megszoktam spórolni, most a magas zsiradéktartalom miatt mégis megcsináltam. A sok zsiradék ugyanis gátolja az élesztő munkáját, ezért futtattam meg és ezért kerül a zsiradék csak a dagasztás legvégén a tésztába.