Tordon Ákos: Madárszálló Havas téli ég alatt, vendégeim a madarak, kopognak az ablakon, jól élnek itt morzsán, magon. Csipegetnek, eszegetnek, ha jól laknak elröppennek, de holnapra visszajönnek, ablakomon beköszönnek. Így élnek ők a nagy télben, vendégeim minden délben, meghálálják majd tavasszal, madárfüttyel, madárdallal. Joli Palne Horvath
Éves tagsági díj családonként: 100 kr A tagdíjat a következő számlára lehet befizetni: Bankgiro 244-1590 Nem kapta kézhez a Híradót? Tordon Ákos - Könyvei / Bookline - 1. oldal. Kimaradt Híradó szám esetén kérjük, értesítsék egyesületi elnöküket. Szerkesztőségünknek nincs módjában az elveszett, vagy nem kézbesített példányokat pótolni. Címváltozás esetén kérjük, értesítsék egyesületi elnöküket, mert ők állítják össze és küldik el a tagság frissített névsorát a SMOSZ címlista felelősének.
[FONT=Verdana, Arial, Helvetica, sans-serif] Kereste a gyereke, ebihalak serege, egy se lelte, úgy elnyelte fekete tó feneke! [/FONT] [FONT=Verdana, Arial, Helvetica, sans-serif] Szalajtották a kis gyíkot, nézze meg az árkot! Keresték a náderdőben szitakötőlányok. [/FONT] gyereke [FONT=Verdana, Arial, Helvetica, sans-serif] Nem találták a papucsot sehol a világon, Ezért ugrál békakirály ma is mezítlábon! [/FONT] [FONT=Verdana, Arial, Helvetica, sans-serif] Brekeke!... [/FONT][/FONT] Tamkó Sirató Károly: Öt kis madárka Összebújt öt kis madárka. nem zavarja őket semmi. Suttogó hangjuk csicsergi: mégiscsak szép, mégiscsak jó apró kis madárnak lenni. #118 Szepesi Attila: A bohóc Vidám legény a bohóc, piros haja csupa kóc, idelép, odalép, a zubbonya búzakék. Tordon Ákos: Madárszálló - Kárpátalja.ma. Lengő inge pepita, lobog rajta pántlika. Viháncol, nótázik, karikákkal mókázik. Csupa fintor, csupa folt, csupa masli, csupa gomb, csupa csengő, csupa szín, csupa csuda karmazsin. #119 Gazdag Erzsi: A bohóc köszöntője Jancsi bohóc a nevem, cintányér a tenyerem, orrom krumpli, szemem szép, szeretném, ha szeretnél.
#103 mozgassal kisert gyermekversek, mondokak nyuszi fulet hegyezi. (nyusziful rajzolasa) nagy bajuszat podori. (bajuszpodres utanzasa) repat eszik:ropp, ropp, ropp. (osszezart okollel repaeves utanzasa) nagyot ugrik:hopp, hopp, hopp. (ugralas) #104 Alma, alma, piros alma Odafenn a fán, (két kéz a has előtt gömböt formál) ha elérném, nem kímélném, Leszakítanám. (nyújtózás egyik, majd másik kézzel) De elérnem nincs reményem (lábujjon nyújtózkodás) Várom, hogy a szél Azt az almát, piros almát Lefújja elém.
A második világháborúban a 2. magyar hadsereget német követelésre, kormányközi egyezmény alapján küldték ki a keleti frontra. A frontra kivonuló 207 ezer emberből álló hadsereg fegyverzete és felszerelése hiányos és korszerűtlen volt. A szovjet 40. Honvédelmi államtitkár: a Don-kanyar a hadsereg fekete napjaként íródott a magyar történelembe – Elemi. hadsereg 1943. január 12-én, mínusz 30-35 fokos hidegben lendült támadásba az urivi hídfőtől kiindulva, és már aznap 8-12 kilométer mélyen beékelődött a magyar védelembe. Január 16-ára a szovjet támadás három részre szakította a magyar hadsereget. A doni veszteségekről nincsenek pontos adatok. magyar hadsereg anyagi veszteségei mintegy 70 százalékosak voltak, az áldozatok számát egyes források mintegy 93 500-ra, más források 120 ezerre, illetve 148 ezerre teszik. A sebesültek és a fogságba kerültek pontos száma sem ismeretes.
A hadsereg már a nyári csaták során is súlyos veszteségeket szenvedett, akadozott az ellátás, betegségek tizedelték a katonákat. A legyengült, megfogyatkozott alakulatok erőn felüli helytállást tanúsítottak. A Don-kanyar a hadsereg fekete napjaként íródott a magyar történelembe | Demokrata. A hiányos felszereléssel, fegyverzettel és téli ruházattal rendelkező magyar katonák mindezek ellenére a mínusz 30-40 fokban, hosszú időn keresztül sikeresen teljesítették feladatukat, tartották állásaikat – emlékeztetett az államtitkár, aki szerint a fordulat január 12-én következett be, amikor a jelentős túlerőben lévő Vörös Hadsereg általános támadást indított a magyar állás ellen. A katonák 2500 kilométerre a szülőfüldjüktől, számukra idegen célokért küzdöttek és áldozták az életüket – mondta Szabó István, majd úgy folytatta: nem a gyávaságuk miatt kényszerültek meghátrálásra, hanem az eredményes védelem reális feltételei hiányoztak. Az államtitkár kérdésként vetette fel, vajon akartak-e hősi halált halni az áldozatok, majd ezt megválaszolva azt mondta: valószínűleg nem, viszont katonák voltak, akik felesküdtek hazájuk védelmére, és az esküjükhöz hűen küzdöttek a végsőkig és adták legdrágább kincsüket, az életüket a hazáért.
Illés György Cinó | 2021. 01. 14., 12:22 A Doni katasztrófa 78. évfordulójának tiszteletére mutattak be szentmisét az eperföldi Szent Imre templomban január 10- én, vasárnap reggel fél tízkor. Az eseménnyel az elhunytak, a túlélők és a hozzátartozók előtt tisztelegtek, az ő békéjükért szólt a fohász. Itthon: Volt, aki dicsőségről, más a magyar hadsereg fekete napjáról emlékezett meg ma | hvg.hu. Az idei évben az ünnepi megemlékezésre a járványhelyzet miatt nem kerülhetett sor, azonban a főhajtás és a tiszteletadás nem maradt el. 78 évvel ezelőtt, 1943. január 12-én történt az elmúlt század egyik legnagyobb magyar hadi tragédiája. Az áldozatok emlékére bemutatott szentmisét celebráló Kaló Krisztián plébános, kanonok, címzetes prépost prédikációjában így fogalmazott: Kérjük az Urat, hogy ember, ember felett ne ítélkezzen, hanem ezt bízza rá a Teremtőre, a Mindenhatóra. Imádkozzunk mindazokért, akik messze, idegenben, jeltelen sírokban alusszák örök álmukat, s mindazokért, akik még jelen vannak, családtagokért, azért, hogy a Béke Királynője, égi édesanyánk adjon a világnak békét, adjon mindannyiunk szívében békét és reményt, el nem múló szeretet.
Csak az a fontos, hogy a hazai hegyeken ne jussanak túl. Ezért kell túlélnünk és hazajutunk. Hogy ha meg kell halni, akkor a hazai földért haljunk meg. Majd ott állítjuk meg őket. - Hát, attól tartok, ezek – intett István kelet felé – másképpen gondolják. - Mi meg így gondoljuk. Alezredes úr, higgye el nekem, mi már eleget járattuk a hegyekben a bolondját a fináncokkal, a csehekkel. Ha engedik, majd muszkával is járatjuk egy kicsit a táncot, nem fognak áttörni. - Adja az ég, hogy úgy legyen, Iván! - Úgy lesz, alezredes úr! – tisztelgett Iván. Itt tartottak, amikor újra dörögni kezdtek az ágyúk, fedezéket kellett keresniük. Nemsokára jött a parancs: kitörnek nyugatra, hogy a saját csapatokat elérjék. Minden eddiginél keményebb harcok vártak rájuk: eddig védekeztek, jól-rosszul kiépített állásaikban, most viszont elégtelen erőikkel nekik kellett támadniuk, neki az ostromgyűrűnek, ki a katlanból. Mégis, már volt reményük, tudták, hol találkozhatnak a saját erőkkel, hogy lesznek túlélők, akik el tudják mondani, hogy helytálltak.
A szerző bevezetője: Ez a fotókönyv és adattár emléket állít a Magyar Királyi 2. Honvéd Hadsereg soproni, volt Sopron megyei és Sopronhoz köthető katonáinak. Mindazoknak, akik esküjükhöz híven, bátran és hősiesen harcoltak a Don-kanyar poklában. A hazáért küzdöttek, a haza határaitól kétezer kilométerre. 2001-ben Szabó Péter hadtörténésszel közösen monográfiával, 2007-ben pedig egy fotókönyv összeállításával adóztunk emléküknek. A most elkészült könyvben a hangsúly továbbra is a fotókon (frontfelvételeken) van. Az itt közölt 170 kép többségét a túlélők és azok hozzátartozói őrizték meg az utókornak. A fotókönyv adatokkal és képekkel való kiegészítéséhez önzetlen segítséggel járult hozzá Szabó Péter hadtörténész. A könyvben riportfilm kockák is helyet kaptak, a Friedrich családnak köszönhetően. Hálás köszönet mindnyájuknak érte! Így most húsz év gyűjtőmunkája tárulhat fel az érdeklődők előtt. A könyvet helyenként a fennmaradt harctéri tudósítások, naplórészletek, naplószerű feljegyzések, tábori levelezőlapok gazdagítják.